2022. november 17: XXIV. Nemzetközi PEME konferencia
Előadás címe: Gondolkodási struktúrák az ismeretszerzési gyakorlatban
Időpontja: 2022. november 14.
Helyszín: Villányi úti Konferencia-központban (Budapest, Villányi út 11–13.)
Tudományos vázlat
Bevezető
A digitális kapcsolati hálók bővülése gyors ütemben valósul meg, így az információs társadalmak vezető informális információs csatornájává lett, és az oktatásban betöltött szerepe már nem fakultatív, mivel ez a jelenléti oktatással - szintézisük révén - azzal egyenértékűvé vált. A nevelés-oktatás személyiségfejlesztő hatása ilyen módon nem csak a nevelő-nevelt személyes kapcsolata révén valósulhat meg, hanem annak fóruma lett a digitális információs közösségek terepe is. Ugyanakkor az elektromos médiumok használatával egy új kommunikációs tér született, mely tér virtuális ugyan, azonban alapvetően megváltoztatta a hely és a közösség viszonyával kapcsolatos képzetünket. (Szécsi, 2014, o. 2) Kutatásom célja annak feltérképezése, hogy milyen hatással van a digitális ismeretszerzési gyakorlat megvalósulása, valamint az információs közösségek gondolatközösségként való működése a tanulók jellemfejlődésére, és mennyiben, és milyen módon befolyásolja a konstruktív életvezetést biztosító értékpreferenciák kialakulását azzal, hogy a digitális transzfer jelensége (Véghelyi, 2021) hatással van a megismerési, és érzékelési mentális folyamataikra? Doktori témám a tanulás és tekintély ismeretelméleti összefüggésrendszerének kutatását foglalja magában. Rendszeresen végzek kutatásokat 12-17 éves fiatalok körében, mely kutatási eredmények az alábbi tapasztalatokat hozták.
Kutatási eredmények
- A digitális platformokon történő ismeretszerzési módok alkalmazása nem készteti őket arra, hogy bármilyen tudást fejben tartsanak
- Az iskolai oktatási gyakorlat erre a digitális keresésre való inspirálással leszoktatja a tanulókat a memorizálásról
- A net-nyelvi dizárnerség elemeinek kizárólagos alkalmazása szűk keretek közé szorítja az önkifejezés lehetőségeit (nem ismerik az egyes szavak, kifejezések, érzelmek jelentéstartalmát)
- Mindezek következménye a rendkívül szűk szókincs megléte, mely korlátozza a megismerőképességüket (autodidaxis hiánya, olvasás hiánya, logikátlan nyelvi transzmisszió jelensége)
- A technikai eszközök kizárólagos használata, és az onnan kapott információk sebessége lerontja a figyelmet, mert azt az illúziót kelti bennük, hogy nagyon szerteágazóan, és gyorsan tudnak mindenre figyelni
- Emiatt lehetetlenné válik az elmélyült gondolkodás, a valódi ok-okozati összefüggések felismerése
- Az elmélyült gondolkodás hiányában, szűk szókincs meglétével nem alakul ki személyesség, önismeret és empátia, így erkölcsi értékrend sem tud kialakulni.
- Személyes tanítói tekintély hiányában nem jön létre stabil értékpreferencia
Évekkel ezelőtt kezdtem el alapkutatásaimat egykori, és jelenlegi tanítványaim körében, mélyinterjús módszerrel. A vizsgálati anyag értékelése során szembesültem azzal, hogy az élő beszélgetés terében nyert nyelvi kifejezéseket a tanulók nem értik, és alapvető kommunikációs nehézségeik vannak, ami befolyásolja a világról, önmagukról, és értékrendjükről alkotott képüket is. Az ismeretek átadásának legnagyobb akadályát a nyelvi kifejezőkészség elégtelensége okozta, mely a megértést, és az önkifejeződést egyaránt befolyásolja. Ennek elégtelensége megmutatkozik a helytelen kommunikációban, és viselkedési elégtelenségben is, melynek forrása gyakran a virtuális tér. Relevenciáját e vizsgálatnak az indokolja, hogy az ember öntudatának lényege, hogy képes a gondolkodásról gondolkodni, vagyis képes a megismerő képességét megismerni, vagyis megismerni azokat az eleve adott formákat, melyek nélkül, nemhogy önmagára, de a külvilágra sem volna képes rátekinteni.
Milyen feladat mutatkozott előttem tanárként? Minden megértés a fogalmi megragadás természetéből adódóan a lényegre irányul. A lényeg pedig – ha érzéki dolgokban is keressük azokat – az érzékletes anyagban mintegy rejtve van, ebből ki kell emelni. Ezen munka, vagy gondolati művelet során a lényeges jegyek kiválogatása annál nehezebb, minél zsúfoltabb érzékletes anyag (mai szóhasználattal: inger) terheli a megfigyelőt. Ebből nyilvánvaló, hogy a puszta érzékelés, vagyis a kizárólagosan érzékelési adatokkal való elárasztás nem a megértés útja. Ez az ingertöbblet szinte folyamatosan, gondolkodásra, és más kapcsolati formára időt nem hagyva izgatja a tanulók érzékelését, rendkívül gyors sebességgel, mely a megértés folyamatának ismeretelméleti etapjait nem tudja bejárni, így csak felületes, és összefüggések nélküli ismerethalmazzal találkoznak. Az érzékletek tartalmát ugyanis a megismerés során valahogyan rendszerezni, egyszerűsíteni kell, ha a fogalmak érteményeit akarjuk vele elérni. Az érzékleteknek ilyen módszeres feldolgozása, ha elmarad – mivel lényegében kimagyarázhatatlan –, és az ellenőrzés alól mindig kisikló elvonatkoztatás műveletével igyekeznek azt helyettesíteni. Márpedig az érzéki elemek nélkül nincsenek fogalmaink, mert az érzékletes elemek olyan lényeges alkotórészei a fogalmaknak, hogy ezek nélkül tárgyi értékű, tárgyilagos fogalomról egyáltalán nem beszélhetünk Végtelen, és határtalan tudást nem tud a megismerő birtokolni, mert a lényege nem lenne megragadható. Minden, aminek nevet adnak, az egyúttal lehatárolás. Ha a névadás, a fogalmak meghatározása nem történik meg, akkor káosz lesz. A dolgok megnevezése valójában tekinthető a reális valóság láthatóvá, és megismerhetővé tételének. De ha a tanulók nem ismerik az egyes szavak, fogalmak jelentéseit, akkor sem beszélni, sem gondolkodni nem lesznek képesek, és elmarad a memorizálás is, így valódi tudásra nem tesznek szert. A szavak ismeretének jelentésalkotási útját kutatva rögzítettem azokat az elemeket, amiket meg kellett ismertetni a gyerekekkel.
Módszer
A diákok körében alkalmazott vizsgálataim ábrázolási módszerének ötletét Charles Fillmore-nak a FrameNet, keretháló projektje adta. (Kövecses & Benczes, 2010) A fogalmi keret feltérképezése a nyelvi megértés, és a fogalomalkotás folyamatában azokat a kapcsolatokat vizsgálja, melyek a személyes megismerés során a mediatizációs hatás körén kívüli jelentésalkotást jellemzik, amely mentén vizsgálható az adott egyén és közössége értékpreferenciája. A fogalmi keretek vizsgálata éppen arra keresi a választ, hogy a nyelv az csak kifejezésmódja-e a gondolkodásunknak, avagy maga a nyelv befolyásolja a gondolkodásunkat? Bármelyik elmélet mellett is döntünk, az anyanyelvi tisztázás feladata melyet egy propedeutikus beavatás foglalna magában, megkerülhetetlen a nyelv és a gondolkodás fejlődésének szoros összefüggései, és a megismerés személyes mivolta okán. Az elme, a szellem legkiválóbb része leértékelődni látszik a megismerésben azáltal, hogy kész információkat kritikai elemzés nélkül tudásként kezelünk, és bírunk anélkül, hogy bensőnk értékvilágának szűrőjén átengednénk, és uralkodna az összes többi rész fölött. A közösségek gyengülése minden korban a kultúra válságát is jelentette, és a globalizációs társadalmakban ez egy általános deficitként mutatkozik meg. Az utóbbi időben a közösen átélt tudás (gondolatközösségek) szerepe leértékelődött, és ezt csak látszólag ellensúlyozta a digitális platformok szereplőinek „közösségekké” szerveződése. Ennek hatásait a digitális platformok használatának növekedése azonban egyúttal mérhetővé, azaz kvalifikálhatóvá, és kvantifikálhatóvá is teszik. A digitális közösségek virtuális életterének vizsgálatához ugyanis éppen a digitális fórumon való jelenlét járul hozzá. Ennek a jelenségnek tehát az erőssége a gyengesége is egyben, tehát nem látens probléma, azaz kutatható.
![](/uploads/site5640/1651349109626d9675a1ecf_808x.png)
A keretháló jelentéskapcsolatainak ábrázolása az ok szó példáján, érdekességképpen az angol szavakkal összevetve
Lelkigyakorlatos nyelvi táborok elindítása, eredményei
Jelentős pedagógiai kérdésként vetődött fel, hogy miként lehet a digitális ismeretszerzési platformokon lógó diákok körében a tekintélyt az ismeretszerzésben rendező aktorként működtetni? A tekintély alapvető ismertetőjegye ugyanis az, hogy személyhez kötött, és nem kölcsönözhető, csak megszerezhető. Az érzékelés, gondolkodás, beszédkörnyezet tudatos megváltoztatásával táborok alkalmával tanítottuk a helyes gondolkodás, és ismeretszerzés gyakorlatát, kiváló eredményekkel. Elsősorban a nyelvi szókészlet gazdagítása és a gondolkodás tudatosítása volt a cél. Az érzékelés megváltoztatása céljából térerő nélküli természeti környezetbe mentünk. Virtuális kapcsolatok helyett a személyesség terébe helyeztük a tanítást. Digitális helyett szóbeli, dialógus-formájú közlésformával tanítottunk. E kezdeményezésből közösség, majd egyesület is megalakult, tevékenysége rendszeres.
Reflexió, kitekintés
Kutatásaim ismertetése során egyrészt vizsgálom az átdigitalizált ismeretközlésnek az értékpreferenciára gyakorolt hatását, különösen a tekintély és tanulás kapcsolatának vonatkozásait, másrészt beszámolok arról, hogy a lelki beavatások során milyen tapasztalatokat szereztem a tanulóifjúság gondolkodásáról és intellektuális felfogóképességéről, kiváltképpen a gondolkodás nyelvét illetően. Izgalmas célcsoporttal dolgozom, ahol idegen ajkú, más anyanyelvű gyermekek gondolkodásának vizsgálatára is lehetőségem nyílt, ami szinte egy kontrollcsoportként erősítette meg előzetes hipotézisemet, mely szerint az elmének, a léleknek önálló nyelve van a gondolkodásra, és a megismerés minden ember számára hozzáférhető. Kutatási eredményeim értékelései nem absztrakciókban vetülnek ki csupán, és nem törték meg bennem a kutatási lendületet a szó korlátainak felismeréséből adódó eredmények sem. Vallom, hogy minden tanításnak van utóélete, és az a szó, mely a beavatás szava, és melynek forrása a tekintély, tovább él, és cselekszik a hallgató lelkében. A pedagógiában-annak sztochasztikus jellege miatt- nehezen érhető tetten az eredmény, azonban a mai tanítási módszerek nem tudnak a tanítás utóéletére rátekinteni, ugyanakkor az eredmény csak az utóélet horizontján érhető valóban tetten. Ennek népszerűsítésére vállalkozom konferenciák, és publikációk útján, mert ez a módszer valamennyi pedagógus számára ingyenesen hozzáférhető.